![Képtalálat a következőre: „AZ 1848-49-IKI SZABADSÁGHARCZ ANEKDOTA KINCSE”](https://www.antikvarium.hu/foto/farkas-emod-az-1848-49-iki-szabadsagharcz-anekdota-kincse-17571832-eredeti.jpg)
![Képtalálat a következőre: „AZ 1848-49-IKI SZABADSÁGHARCZ ANEKDOTA KINCSE”](https://www.antikvarium.hu/foto/farkas-emod-az-1848-49-iki-szabadsagharcz-anekdota-kincse-17574031-eredeti.jpg)
Van-e becsületes oláh?
A honvédtisztek, mikor Bem serege a feldúlt, elpusztitott Abrudbánya alatt pihenőt tartott, azon vitatkoztak, van-e egyáltalán becsületes oláh?
- Már hogy ne volna, - mondta nagy hévvel Füzy Samu.
- Te mondod ezt, a kinek atyját és szép, fiatal feleségét ölték meg az oláhok?
- Igen, én mondom, - felelte határozottan Füzy Samu, a ki harmadmagával szolgált a honvédseregben.
Apjuk unitárius lelkész volt, három fia: Samu, Dénes és József pedig honvédtisztek.
Bajtársai nagyon csodálkoztak e kijelentésén.
- Nincs azokban se sziv, se lélek; már pedig, hogy valaki becsületes lehessen, szivének és lelkének kell lennie, - mondta egy alezredes.
Füzy Samu erre előhozatta kis fiát. A gagyogó apróság nyolczhónapos lehetett.
- Látjátok az én egyetlen fiacskámat; ezt egy becsületes oláh menyecske mentette meg, a mikor vérengző testvérei az én kedves kis feleségemet lemészárolták. Hát ne mondjátok nekem, hogy nincsenek becsületes oláhok.
A tisztek körülsereglették a kis fiucskát, a kit nagy szeretettel babusgatott az oláh fáta.
- Tudjátok meg, hogy ez az asszony tíz napig rejtegette és táplálta gyermekemet, mig végre elvonult ártatlan fejecskéje felől a halál veszedelme. Higyjétek meg, nagyon jószivü az oláh nép s csak azokat kellene mind nyársra húzni, a kik álnok hazudozásokkal felizgatják és vadállattá teszik.
*
A jászkún menyecske.
A szolnoki csatában a hős Damjanich Karger tábornokot beszoritotta a város utczáiba. Délben segitségére jött Ottinger ezredes s rohamra rendezkedett.
Ezt látva Puchly János, a Ferdinánd-huszárok hős alezredese és gróf Poninszki, a lengyel dzsidások parancsnoka, három századdal neki robogtak az egész vértesezrednek.
Puchly egyenesen Lord gróf alezredeshez vágtatott s párbajra kelt vele.
A huszárok e hősi példán fellelkesülve, öldöklő viadalba keveredtek a vértesekkel.
Egy pirospozsgás tenyeres-talpas jászkún menyecske az útról bámulta ezt a véres viadalt.
Egy nyalka fiatal huszárt bámult legjobban, a ki egymaga négy vértes ellen harczolt.
A kardok villámló csattogásába tüzes kiáltások vegyültek s a menyecske összekulcsolva a kezét, felfohászkodott:
- Jaj, édes Jézusom, szabaditsd meg azt a derék huszárt!
A pelyhes állu gyerek oroszlánként küzdött.
Már három vértest kaszabolt össze s azok egymás után potyogtak le a lóról. De ő is csupa vér volt s fáradtan lihegett.
Most még egy vértes ugratott oda s vágását nem birta gyorsan elháritani.
A vértes keresztül vágott homlokán s a huszár lefordult lováról.
- De már azt nem engedem, hogy azok a beste németek agyontapossák! - kiáltott föl a szép jászkún menyecske s odairamodva felkapta a szép huszárt a földről.
E pillanatban egy sistergő ágyúgolyó csapott föl előtte s összezúzta a menyecske balkarját. Föl se szisszent, hanem mosolyogva mondta:
- Hál' Istennek, csakhogy nem őt érte!
A huszárt megmentette, de a fél karja árán.
Ilyen amazon lelküek a jászkún menyecskék.
*
A spártai anya.
Nagy Ferencz ügyvéd három fiát ajánlotta fel önkéntesül Doboka vármegye főispánjának. Maga csináltatta meg nekik a honvédruhát s midőn a táborba indultak, édesanyjuk megcsókolta őket és igy szólt hozzájuk:
- Úgy lesztek csak apátoknak és a hazának méltó fiai, ha az ellenséget legyőzve, tértek vissza.
Az egyik később hősi halált halt a piskii hídon, a másik testvére holttestén rohant keresztül, hogy elűzze a németeket.
Ilyenek voltak a spártai anyák fiai.
A szoknyás nemzetőr.
Békésen százával jelentkeztek a nemzetőrök a zászló alá, melynek ez volt a felirata: "Békésmegye V. Ferdinándért s a hazáért."
Beállott egy Zilahi nevü jómódu fiatal nős gazda is. Mikor ezt a menyecske megtudta, ő is elment a szolgabiróhoz.
- No hugom, mit kivánsz?
- Instálom, főbiró uram, ha a gazdám elmegy, én se maradok itthon.
- Jaj lelkem, a menyecske csak nyűg a táborban.
- Miért, nekem is van két karom, úgy mint neki s úgy képen törülöm vele a németet, hogy csak a másvilágon pislant föl.
És hiába beszélt a lelkére a főbiró, Zilahiné nem tágitott, hanem az alsószoknya fölé férfidolmányt öltött, kardot kötött s elment az urával a táborba.
- Nem félsz, húgom, hogy beléd hibáz egy ágyúgolyó? - évődtek vele a férfiak.
- Csak a nyelvét ki ne szakitsa, akkor azzal is megkergeti a németet! - válaszolta helyette az ura.
*
Ilyen az igazi magyar menyecske.
Lugoson nagy lelkesedéssel fogadta a magyarság Bem apó seregét. Mikor már az ágyúkat a piacztérre vontatták, a tüzértisztek szállásukra siettek, egy fiatal ember az utczán elfogja Mezey József tüzérhadnagyot s kéri, legyen házuk vendége, itt laknak mindjárt a szomszédban.
A hadnagy örömmel fogadta a meghívást és elindultak.
Mögöttük két gyönyörü fiatal nő lépegetett. A hadnagy hátra sanditott.
- Ki ez a két szép leány? - kérdezte az ifjutól.
- Városunk két legszebb hölgye. Lévay Mari és Anna. Az előbbi már asszony, a gazdag Milutinovics felesége volt, de elvált tőle, mert az ura ellensége a magyarnak.
- Ez már derék dolog! Ilyen az igazi magyar menyecske, - szólt lelkesülten a tüzérhadnagy.
Alig mondta ki ezt, a két szép hölgy hirtelen belekarolt s igy szóltak a czivil ifjúhoz:
- Fogjon ön más vendéget magának, a hadnagy úr a mi vendégünk lesz.
- Milyen kitüntetés, - mondta zavartan Mezey.
És a két hölgy diadalmasan vitte haza az elcsipett vendéget. Az öreg Lévay boldogan sietett eléjük s messziről kiáltotta:
- No, csakhogy legalább egy tiszt urat sikerült fognotok.
De volt is a hadnagynak olyan szives látásban része, hogy soha életében nem felejtette el a derék honleányokat, a kik hazafias mámorukban még meg is csókolták és ezt mondták:
- Legyünk testvérekké!
Igaz testvére is volt akkor a magyar a magyarnak, azért járt fejével a csillagok közt.
*
A szoknyás had.
Az erdélyi sereget vagy hatvan markotányosnő kisérte Magyarországba.
Bethlen Gergely ezredes, a ki szerette a tréfát, egy napon elrendelte, hogy a markotányosnők üljenek a huszárok vezeték lovaira s menjenek a huszárok közé. Piros dolmánykájuk és honvédsipkájuk volt a markotányosnőknek, messziről tehát ők is huszároknak látszottak.
Bethlen Gergely a kérdezősködőknek azt mondotta, hogy azért ültette lóra a markotányosnőket, hogy a lovasságot többnek lássa az ellenség, valójában pedig azért tette, hogy egy kicsit megtréfálja őket.
A markotányosnőket ugyanis mind középre állitotta s a mikor ezek vídáman trécseltek a derék huszárokkal, egyszerre csak rohamot fuvatott.
A trombita szavára a paripák hirtelen vágtatni kezdtek s a szoknyás had borzasztó sivalkodás közt sorra potyogott le a vágtató paripák hátáról.
Bajuk nem történt, csak egy kicsit megütötték magukat, de azért úgy sikoltoztak, mintha itt lett volna a végitélet napja.
Hanem a tréfának megvolt az a haszna, hogy legalább a fele elmaradt a tábortól.
![Képtalálat a következőre: „AZ 1848-49-IKI SZABADSÁGHARCZ ANEKDOTA KINCSE”](https://www.antikvarium.hu/foto/farkas-emod-az-1848-49-iki-szabadsagharcz-anekdota-kincse-17571838-eredeti.jpg)
AZ 1848-49-IKI SZABADSÁGHARCZ ANEKDOTA KINCSE
IRTA FARKAS EMŐD
BUDAPEST, 1911 KIADJA ÉS NYOMTATJA RÓZSA KÁLMÁN ÉS NEJE KÖNYVKIADÓ ÉS KÖNYVNYOMDA RÉSZV.-TÁRS.
TARTALOM
A csodaágyú. A makói hősök. Ó, hogy még éjjel se hagynak nyugodni! A jászkún menyecske. A tacskó. Tisztből molnárlegény. Megállj német, megfizetsz még ezért! A hála. Szabaditsatok meg pajtások! Hej, ha közelebb lett volna! Nem iszom többet veletek. Mikor a tüzér huszár lesz. Megkapta, a mit keresett. Csak előre vigyen. Bem és a lutri. A büdös bankák. Van esze a kópénak. Ilyen kellett volna vagy száz! Az is hunczut, a ki elhitette velem. Csak utánam, fiaim! Nem kellettünk neki. Nagyobb úr a nem lehet, mint a muszáj. Jó tanács. Felsülés. A mezitlábas vitézek. Le a ködmönnel. A tiszteletes úr se maradhat hátra. Csákó-kiállitás. Meneküljön a fiatalja. Ma csakugyan mulatok! Átkos segitség. Mit látott a székely. Nem félünk mi, apó. A czigány a pokolban is czigány marad. Isten, légy igazságos! A rangemelés magától jön. Kulacsot lehetne reá akasztani. Az ember úgy segit magán, a hogy lehet. Unbedingt! A csiri kompánia. A szoknyás nemzetőr. Jertek kutyák, jertek! Nem fog ki a huszáron a német. A Lehel-huszár nem hátrál. Megtartotta a fogadását. Megmérgezték a lovainkat! Találó idézet. Kecske vagy öcsém, nem pattantyus. Sapkámmal is megvertem volna. A kivilágitás. Na hol van hát az ellenség? A csuffá tett barát. A stratégiai lehetetlenség. Kossuth üdvözlése. Éljen a haza! Nibus az emberben. Szemet szemért. Megadod-e magad? Sirva vígad a magyar. A vitéz tót gyerek. Az öröm gyujt és - hamvaszt. A micsodás ember. Ő kegyelmességének ebéd is kell! Furcsa biztositás. Orosz süveg Kossuthnak. Bem csak ágyúkkal beszél. Ezt a németet le kell lőnöm. Csodálatos! Lefőzte a halált. "Voltunk!" Jaj fiam, az aranyaim. Nyakig hóban. Vutkit! Előbb való a haza, mint a hála. Az életmentő tallér. Hoztam uram három lisztes zsákot. Damjanich és a puskapor. A kis Napoleon. A "garasos" katonák. Ez meg is fog történni. A két huszárnak meg kell halnia. Uhlánus-virtus! Gyertek csak ide! Van-e becsületes oláh? Föl, vagy le! A jubilált főtüzér. Petőfi és a székelyek. Na, már futnak!
|
Takarodjatok, kutyák! A szerencse próbája. Alászolgája, gróf úr! A spártai anya. Lőj már te is, hékás! Bem és a lengyel követ. Én önt főbelövetem! Lelkipásztorból tehénpásztor. A hős brigadéros. Adjatok kenyeret. A lovagias bán. A szabadság teste és vére. Szót fogadott. A pontosság. Jobb a puskátok. A meghóditott vármegye. Elég a pemete is. De önök még meg fognak szökni. A sétainduló. Nagy művész a szabadság. Le kell vágni a kigyó fejét. Az apostol. A felségsértő dal. Izenet a Hurráh-regimenttől. Nem megyek ki a házamból. Hogy lett őrnagy Csutak Kálmán? Ezredes úr, az ellenséget mind elhoztuk. Minket szépen kitálaltak! Csak? Csak a tajtékpipámat sajnálom. Kifogott a sátánon. A havasgödörből húzták ki. Tulságos vendégszeretet. Megfelelt neki. Lefőzte a vasasokat. Már ez fiam igy szokás! Az Isten szolgája gyalog is járhat. Az lesz a legszebb. Meg kell tréfálni az újságirókat. Puchner sóhajtása. Czoki német. Látszik, hogy költőt visz. Nem kell az okosabb. Mégis hunczut a német. Kész a paprikás hal. Jobb lett volna futni. Hadd tanuljanak. A czigány baka és az úri honvéd. Mire jó a Kossuth-pénz? Elment már a golyó. Heten egy század ellen. Jaj, vége van Magyarországnak! Rechts um, marsch! A takarékos tábornok. A golyó nem válogat. Nem akarok megsülni. Juj, már repülünk! A huszárbecsület. Rusztem maga volt ő... Megadta neki. A Haynau regimentje. Miért történt a szerencsétlenség? Az ellenség nem tudja. Több esze van a németnél. Ilyen az igazi magyar menyecske. Nagy kincs a mellény is. Az espion. Csak azért is tovább a kaptafánál! Hí az anyám! Mig engem láttok, ne féltsétek az öreget. A szoknyás had. "Elkergetted előlünk az ellenséget!" Hozzuk a medvét. Vége Laczinak. Nem oda Buda. Nem vagyunk egymás gallérjához varrva. Nincs sarzsija. Majd elébe állok én... A ravasz vonatvezető. Vége a komédiának! Felsültünk! Az ismertető jel. A mi ártalmas az egészségnek. Legyen meg a kivánságod. Az ördög. Bem puffogtatása. Komarom, kartacs! |
![Képtalálat a következőre: „AZ 1848-49-IKI SZABADSÁGHARCZ ANEKDOTA KINCSE”](https://www.antikvarium.hu/foto/farkas-emod-az-1848-49-iki-szabadsagharcz-anekdota-kincse-17574032-eredeti.jpg)
|